MOZARELLOVA POHŘEBNÍ SLUŽBA
Tak dobrá, Charlie.
- To je ta putyka? Kdo ji vede? - Už jsem vám to řek.
- Osvěž mi paměť. - Psí dečka Colombo.
- Jaký je heslo? - "Přišel jsem babičce na pohřeb."
- Vaše vstupenka. - Díky, Charlie.
Jestli chcete stul u ringu, řekněte, že jste nosič rakví.
Jsme připravení. Kdy to spustěj?
Já mizím. Jestli mě uvidí Colombo, bude to sbohem, Charlie.
Sbohem, Charlie.
Dejte mi pět minut, a pak to do nich pořádně naperte.
Jasný.
Dobrý večer, pane.
- Jsem pan Mozarella. Posloužím? - Jdu na pohřeb té staré dámy.
Ještě jsem vás u nás na obřadech neviděl.
- Ne, držel jsem se zpátky. - Prosím.
Kde se truchlí? Jsem jeden z nosičů rakví.
Zaveďte pána do kaple. Lavice číslo tři.
Ano, pane Mozarello. Tudy, pane.
Když už tam člověk musí, má to vypadat aspoň takhle.
Za mnou, prosím.
- Co to bude, pane? - Chlast.
- Pardon. Podáváme jen kávu. - Kávu?
Skotskou kávu. Kanadskou kávu, kyselormutnou kávu.
Skotskou. Přineste mi pul šálku, a sodu vedle.
Moment. Nemáte lavici trochu dál od kapely?
Co třeba támhleta?
Je mi líto, ale ta je vyhrazena pro nejbližší rodinné příslušníky.
A sakra.
Hej, já chci ještě jednu kávu.
Já chci ještě jednu kávu.
Radši hned zaplatím, kdyby byla razie.
- Kdo by dělal razii na pohřbu? - Některý lidi nemají úctu k mrtvým.
Poslyš, Joe. Je to dnes večer, co?
- To bych řek. - Ne, dneska je výplata.
- Proč? - Musím jít zítra k zubaři.
Ty chceš vyhodit výplatu za první týden za zuby?
Je to jenom plomba. Nemusí bejt zlatá.
Jak mužeš být takovej sobec? Dlužíme činži. Dlužíme 89 $ v lahůdkářství Moe.
Čínská prádelna nás zažalovala. Dlužíme prachy každý sboristce.
Máš pravdu. Zítra zaplatíme každýmu něco.
Ne. Zítra půjdeme na psí závody a vsadíme všecko na Namazanej blesk.
- Ty bys vsadil mý peníze na psa? - Je to tutovka.
Pingl Max se zná s elektrikářem, co jim zdrátoval zajíce.
- Co když prohraje? - Bez starosti. Tenhle kšeft vydrží dlouho.
- A co když ne? - Jerry, kluku, proč malovat čerta na zeď?
Co kdyby tě přejel náklaďák. Co kdyby se položila burza.
Co kdyby se Mary Pickfordová rozvedla s Fairbanksem?
Co kdyby tým Dodgers opustil Brooklyn?
Co když přeteče jezero Michigan?
Nechci tě strašit, ale celý město už je pod vodou.
Čtyři,
tři,
dva,
jedna.
Všichni poslouchejte. Tohle je razie.
Jsem federální agent. Jste všichni zatčeni.
Ještě jednu kávu.
Takže, Psí dečko.
- Obřad skončil. Jdeme. - Jdeme kam?
Do venkovskýho klubu pro bývalý pašeráky chlastu. Navrhnu tě za člena.
- Já nikam nevstoupím. - Tam se ti bude líbit.
Zařídím, aby ti vězeňský krejčí ušil speciální psí dečku - s pruhama.
Moc vtipný. Co se mi snažíte přišít teď?
Balzamování lidí kafem. 43procentním.
Já? Já jsem jenom zákazník.
Ale Psí dečko. Víme, že ti tenhle lokál patří. Mozarella ti dělá jenom zástěrku.
- Mozarella? Jakživ jsem o něm neslyšel. - My máme jiný informace.
Od koho? Od Párátka Charlieho?
Párátko Charlie? Jakživ jsem o něm neslyšel.
Podmáslí.
Moc mazanej na to, abys pil vlastní produkci, co?
No tak. Vztyk.
- Plýváte penězi poplatníku. - Zavolej si právníka, jestli chceš.
Tohle jsou mí advokáti. Samej Harvard.
Já chci ještě jedno kafe.
Tím odpadá jeden problém. Nemusíme se starat, komu zaplatit dřív.
- Tiše. Přemýšlím. - Domácí nás nepustí domu.
V lahůdkářství u Moe už nebudou buřty na dluh.
Od děvčat si půjčit nemůžeme - jsou právě na cestě do basy.
Zajímalo by mě, kolik nám sázkař Sam dá za svrchníky.
Sázkař Sam? V žádným případě. Můj svrchník na psa sázet nebudeš.
- Jerry, říkám ti, že je to beton. - Zmrzneme.
Je pod nulou. Dostanem zápal plic.
Koukej, pitomče. Je to 10-1 . Zítra budeme mít svrchníku třeba 20.
Namazanej blesk.
- Měl bych si nechat vyšetřit hlavu. - Myslel jsem, že se mnou nemluvíš.
I ta moje basa je oblečená víc než já.
- Máte dneska něco? - Nic.
Děkuju.
- Máte dneska něco? - Nic.
Děkuju.
Já už dál nemůžu, Joe. Jsem zesláblej hlady, mám horečku, mám díru v botě...
Kdybys mi dal šanci, mohli bysme si žít jak prasata v žitě.
- Jak? - V třetím kole je jeden pes.
Pelášející duch. Je to 1 5-1 a dráha je pro něj jak dělaná. Bláto mu svědčí.
Co po mně chceš? Mou hlavu na míse?
Ne, tvou basu. Když ji zastavíme s mým saxíkem...
Blázníš? Topíme se, a ty chceš dát stýblo trávy do frcu.
Dobře, klidně si chcípni. Co je mi po tom? Zmrzni.
- Máte dneska něco? - Jo, to jsi ty.
No, ty teda máš nervy.
Děkuju.
Joe. Vrať se.
Nellie, zlato, jestli myslíš tu sobotu večer, všecko ti vysvětlím.
Ten mizera. Dám 4 dolary za holiče,
koupím si zbrusu nový negližé,
upeču mu obrovskou pizzu.
- A kde jsi byl? - Kde jsi byl?
- S tebou. - Se mnou?
Vzpomínáš? Jak tě rozbolel zub.
Neprořízl se. Napuchla mu čelist.
Napuchla?
No jo.
- Vedl jsem ho na transfúzi. - Máme stejnou krevní skupinu.
- Já ti to vynahradím. - Zatím mi to vynahrazuješ moc dobře.
Hned jak seženeme místo, vezmu tě do nejfajnovější hospody ve městě.
Co ty na to? Má pro nás Poliakoff něco? Jsme zoufalí.
No, úplně náhodou zrovna hledá basu.
A saxík.
Že jo?
No jo.
- Co je to za kšeft? - Tři týdny na Floridě.
V hotelu Seminole-Ritz v Miami. Cesta a výlohy komplet proplacený.
Není naprosto úžasná? Jdeme za Poliakoffem.
- Někoho tam má. Musíte počkat, hoši. - Dobře, my počkáme.
Koukej, Gladys, tři týdny na Floridě.
Sladká Sue a její slečny synkopandy.
Potřebujou dvě holky, saxík a basu.
Co tím chceš říct, kdo je to? Poliakoff. Mám pro tebe kšeft.
Gladys. Jsi tam?
Gladys!
Mešuge. Kdysi odehrála 1 1 2 hodin na tanečním maratónu.
A Cora Jacksonová?
Co jsem naposled slyšela, hrála v Armádě spásy.
Drexel 9044.
Krávy pitomý.
Máme sbaleno, jen vyrazit do Miami, a co se stane?
Saxík uteče s prodavačem biblí a basa otěhotní.
Bienstocku, měla bych tě vyrazit.
Mě? Já dělám kapele manažera, ne nočního hlídače.
Haló. Chtěl bych mluvit s Bessie Maloneovou.
Co dělá ve Filadelfii?
Na úrovni?
Bessie si nechala narůst vlasy a hraje se Stokowským.
- Černá prdelka Bessie? - Schpielt zich mit der Philharmonic.
Co Rosemary Schultzová?
Podřízla si žíly, když umřel Valentino.
To můžeme my taky, když do večera neseženeme dvě dámy.
Je nám jedno, kde je seberete. Jen když budou v tom vlaku v osm hodin.
Hned, jak se něco objeví, cinknu ti.
Čau, Sigu. Zajímalo by mě, jestli mám místo na další vřed.
Nellie, dej mi meziměsto.
- Sigu, chceme s tebou mluvit. - Co ten kšeft na Floridě?
- Nellie nám o tom řekla. - Nejdem pozdě, viď?
Co jste zač? Komedianti? Táhněte pryč.
Agentura William Morris v New Yorku.
- Potřebujete basu a saxík? - Nástroje jsou v pořádku, vy ne.
Prosil bych pana Morrise.
- Co je špatnýho na nás? - Máte špatný tvary.
- Co byste chtěl? Hrby na zádech? - Záda mi těžkou hlavu nedělají.
Co je to za kapelu?
- Musí vám být míň než 25. - To bysme uhráli.
- Blond. - Mohli bysme si obarvit vlasy.
A musíte být holky.
Ne, to bysme nemohli.
- Pana Morrise. - Chcete říct, že to je dívčí kapela?
Jo. Zlatoušek Nellie. Nejradši bych jí zakroutil krkem.
Probereme si to. Proč bysme nemohli?
Když jsme hráli v tý cikánský čajovně, měli jsme zlatý náušnice.
Když jste nám dohodil tu havajskou kapelu, nosili jsme sukně z rákosí.
- Co je to s ním? Pije? - Ne, ale málo jí.
Prázdnej žaludek mu stoupnul do hlavy.
Joe, tři týdny na Floridě. Mužeme si půjčit šaty od sboristek.
- Tobě se to pod parukou motá. - Konečně kloudná řeč.
Obstaráme obnošený paruky, vycpem se.
Budeme si říkat Josefína a Geraldina.
Josefína a Geraldina... Prosím tě.
Jestli si chcete večer vydělat pár šupu,
na Illinoiské univerzitě pořádají valentýnskej ples.
Berem.
Oba 6 dolaru. Budete se hlásit v Urbaně v 8 hodin.
To máme jet až do Urbany kvůli jednomu kšeftu?
Je to 1 2 dolaru. Vyplatíme z frcu jeden svrchník.
Haló, to je pan Morris? Tady Poliakoff v Chicagu.
Nemáte náhodou k dispozici dvě děvčata?
Saxík a basu?
- Když to nevyjde s Williamem Morrisem... - Pojď, Geraldino.
Je to 100 mil. Venku sněží. Jak se tam dostaneme?
- Já na něco přijdu. - Co třeba?
Nespěchej na mě.
- Jak to šlo, holky? - Měl bych ti zakroutit krkem.
Prosím tě, Jerry. Takhle se nemluví.
Nellie, miláčku, co děláš večer?
- Dnes večer? Proč? - Protože mám jistý plány.
- Nedělám nic. - Vážně?
Říkala jsem si, že půjdu domu a dám si studenou pizzu.
Takže budeš celej večer doma?
Ano, Joe.
Fajn. Takže nebudeš potřebovat auto.
Moje auto? Cože, ty...
Není úžasnej?
CHARLIEHO GARÁŽ
Mohli jsme bejt tři týdny na Floridě s hrazenýma výlohama.
Ležet na slunci, palmy, létající rybičky...
Nech toho, prosím tě.
Možná řada, možná nic a dvě osmičky.
Zahoďte to, chlapi.
- Zahodit? Co? - Přišli jsme pro auto.
- Vážně? - Vážně. Auto Nellie Weinmeyerové.
- Muzikanti. - Nějak moc chytrý.
Dobrý, jedem. Eso bere.
Je to Hupmobile, 1925, zelený coupé... pane.
- Je támhle. - Nojo, támhle.
- Potřebujete benzín? - Jo, asi za 40 centu.
- Bude to na účet slečny Weinmeyerové? - Jo. Proč ne?
A když už jste v tom, dejte nám plnou nádrž.
Takže. Ruce vzhůru!
Obličejem ke zdi.
Ty taky, Párátko.
No tak.
Hej. Pojď mezi nás.
Dobrý, šéfe.
Nazdar, Charlie. Dlouho jsme se neviděli.
- Psí dečko, co tu děláš? - Jen jsem tě přišel pozdravit.
- Nic mi nedlužíš. - To bych neřek.
Doporučil jsi moji pohřební službu kamarádům.
- Nevím, o čem mluvíš. - Teď mi zbyly všecky ty rakve.
- Nerad bych, aby přišly nazmar. - Já s tím neměl nic společnýho.
Smůla, Charlie. Byl bys měl tři osmičky.
- Sbohem, Charlie. - Ne, Psí dečko, ne.
Ne, Psí dečko. Prosím tě, ne.
Já myslím, že budu zvracet.
Tak vylezte.
No tak.
- My nic neviděli. Že ne? - Cože? Ne. Vůbec nic.
A pak, není nám nic do toho, jestli se chcete navzájem odprásknout.
Poslyšte... Neznám vás dva odněkud?
Ale ne. My jsme jenom muzikanti.
Přišli jsme pro auto. Auto Nellie Weinmeyerový.
Dneska večer je ples.
- Pojď už, Jerry. - Moment.
- Kam jste se vypravili? - Do Urbany. Takových 100 mil odsud...
Nikam nepůjdete.
- Ne? - Já nemám rád svědky.
- Budeme mlčet jako hrob. - Mlčet budete.
V hrobě.
Padáme, hoši. O tyhle chlapy se postaráme pak.
Myslím, že mě dostali.
- Dostali tvou basu. - Žádná krev?
Jestli nás chytnou, bude všude plno krve. Skupina O. Dělej.
- Kam to utíkáš? - Co možná nejdál.
To nestačí. Ty chlapi nás znají. Každej gangster v Chicagu nám bude v patách.
Rychle, dej mi niklák.
Ty chceš volat policii?
Nepřežijem dost dlouho, abysme mohli svědčit proti Colombovi.
Musíme z města. Mužem si nechat narůst vousy.
Vypadneme z města, ale budeme se holit.
Teď? Chtějí nás odprásknout, a ty se chceš holit?
- Holit si nohy, pitomče. - Holit si nohy...?
Haló. Pan Poliakoff?
Slyšela jsem, že sháníte dvě děvčata.
Vlak Florida Limited odjíždí z první koleje do Washingtonu,
Charlestonu, Savanny, Jacksonvillu a Miami.
Nastupujte si.
Co teď?
Jak můžou v těch skořápkách udržet balanc?
Asi to bude tím, jak mají rozloženou váhu. Tak už pojď.
Hrozně na mě táhne.
Musejí mít každou chvíli rýmu.
- Přestaň zdržovat. Ujede nám vlak. - Připadám si nahatej.
- Mám pocit, že na mě každej zírá. - S těmahle nohama? Zbláznil ses?
Tohle je k ničemu. To nám neprojde, Joe.
Jmenuju se Josefína, a tohle byl stejně tvůj nápad.
Koukni na to. Koukej, jak se hýbe.
Úplně jako želé na pérech.
Musejí mít v sobě nějakej motor nebo co.
Řeknu ti, je to úplně jiný pohlaví.
Nikdo po tobě nechce, abys rodil děti.
Až dorazíme na Floridu, celý to praskne.
Mě neukecáš, abych...
Zvláštní vydání. Sedm zavražděných v garáži v North Side.
Obavy z krvavé odvety. Zvláštní vydání.
- Ukecal jsi mě. Jdeme. - To je jiná řeč, Geraldino.
- Rosella. - Skřipky.
- Hni sebou, Dolores. - Trombón.
- Hej, Olgo, co záda? - Trubka.
- Tak jsme tady. - Vy dvě jste od agentury Poliakoff?
- Ano. Jsme ty nový holky. - Zbrusu nový.
Tohle je náš manažer, pan Bienstock. A já jsem Sladká Sue.
Já se jmenuju Josefína.
Já jsem Dafné.
Saxofon, basa. Rád vás vidím, holky. Zachránily jste nám život.
Nápodobně, tím jsem si jistá.
Kde už jste všude, děvčata, hrály?
Tak různě... kde se dalo, a...
Byly jsme tři roky na sheboyganský hudební konzervatoři.
Nastupujte.
Máte lehátko 7 a 7A.
7 a 7A.
- Mockrát vám děkuju. - Není zač.
Nápodobně.
- Hoplá. - Drzoune.
Zdá se, že nám Poliakoff poslal dvě opravdový dámy.
Měl bys říct ostatním holkám, aby si dávaly pozor na slovník.
Co to...?
Dafné?
Mně se Geraldina nikdy nelíbila.
Já se jmenuju Josefína. Saxík.
- Vítejte na území bez můžu. - Až vás to bude mrzet.
- Sundejte korzety, uvolněte se. - Já osobně žádnej nenosím.
- A to nepřetejkáš? - Přetejkat? Já?
Mám fantastickou švadlenu. Chodí ke mně jen jednou do měsíce.
- Je hrozně laciná, a řekla mi... - No tak, Dafné.
Poslyšte, znáte to o té hráčce na tubu,
která zůstala na ostrově sama s jednonohým žokejem?
Chodily na konzervatoř.
To je talentu, co?
- Jako když spadneš do sudu s máslem. - Pozor, Dafné.
Když jsem byl kluk, Joe, zdávalo se mi, že mě na noc zavřeli v cukrárně.
A všude kolem byly samý dobroty.
Roláda, moka věnečky, a šlehačkový koláče a třešňový dorty...
Poslouchej mě: žádný máslo, žádný koláče. Držíme dietu.
No jo, jasně, Joe.
Tam ne. To je záchranná brzda.
To se ti povedlo.
- Co se mi povedlo? - Utrhl jsi mi ňadro.
- Musíš si to spravit. - Tak mi s tím pojď pomoct.
ŽENY - Muži
Tudy, Dafné.
A teď jsi mi utrhl to druhý.
Strašně se omlouváme.
To nic. Lekla jsem se, že je to Sladká Sue.
- Neřeknete to nikomu, viďte? - Co?
Jestli mě ještě jednou nachytají, vyrazí mě z kapely.
Vy jste ty náhradnice za basu a saxík?
Přesně tak. A já jsem Dafné.
Tohle je Josef... ína.
Pojďte dál.
Jsem Pusinka Canová.
- Pusinka Canová? - Původně Pusinka Kowalczyková.
- Polka? - Jo. Jsem z muzikantské rodiny.
Matka učí klavír. Otec zase řídil.
- Který orchestr? - Vlak Baltimore-Ohio.
Já hraju na ukulele a taky zpívám.
Nemám moc dobrej hlas, ale tohle taky není moc dobrá kapela.
Jsem s nima jen proto, že utíkám.
- Utíkáš - a před čím? - Nechtějte, abych o tom začínala.
Nechcete kapku? Je to bourbon.
Až někdy příště.
Nemyslete si, že mám návyk. Můžu přestat, když budu chtít, ale nechci.
- Zvlášť, když je mi pod psa. - My to chápeme.
Všechny holky pijou. Ale jen mě při tom chytnou. To jsem celá já.
Vždycky na mě zbude suchej konec lízátka.
Mám rovně švy?
To bych řekla.
- Uvidíme se, děvčata. - Ahoj, Pusinko.
Hráli jsme ve špatnejch kapelách.
- Tiše, Dafné. - Viděl jsi, jaký má ta napoleonka tvary?
Zapomeň na to. Jeden krok vedle, a vysaděj nás z vlaku.
A pak přijde policie, noviny a gangy v Chicagu.
Tu sladkou Pusinku bych si hned vypůjčil.
Tak podívej...
Žádný cukroví, žádný máslo, a žádný Pusinky.
Zase jsi mi ho utrh.
Hej, Sheboyganky. Jakej jste měly poslední kšeft? Hrály jste čtverylky?
Ne. Na funusech.
Tak na nebožtíky zapomeňte. Trochu života do toho umírání.
Budeme se snažit.
Odkud tam máš ty díry?
Tyhle?
Já nevím.
Myši?
Tak dobře, děvčata. Vezmeme to od začátku. A trošku to rozfajrujte.
Bienstocku!
Ano, Sue?
Myslím, že jsem jasně řekla, že si v tomhle podniku nepřeju chlast.
Tak děvčata. Komu to patří?
No tak, honem. Mluvte.
- Pusinko, já jsem tě varoval... - Prosím vás, pane Bienstocku.
Už toho mám dost. V Kansasu jsi pašovala kořalku v láhvi od šampónu.
Předtím jsi měla pití v ukulele...
Pane Bienstocku, vrátíte mi tu pleskačku?
Jistě. Zabal si věci. Na příští zastávce... To je tvoje?
Ano. Je to jen troška bourbonu. Musela mi nějak proklouznout.
Dej to sem.
Neříkaly jste, děvčata, že jste byly na konzervatoři?
- Ó, ano. Celý jeden rok. - Zdálo se mi, že jste říkaly tři roky.
Propustili nás dřív za dobré chování.
Dvě věci nepřipustím v pracovní době: kořalku a chlapy.
- Chlapy? - S tím si nedělejte starosti.
S chlapem nás nikdo zaživa nenachytá.
Surový, chlupatý bestie s chapadlem.
A všichni chtějí od chudáka holky jenom jedno.
No dovolte, slečno.
Dobře, děvčata. Takže od začátku.
- Hortensie, zlato, dobrou noc. - Dobrou noc, Dafné.
- Maude, sladce spi. - Dobrou noc, Dafné.
Dobrou noc, Glorie.
Dolores, ať tě štípou celou noc, slyšíš?
- Pěkně hajej, Emily. - Pápá.
Co říkáš tomu "pápá"?
Jen klid, chlapče. Prostě si říkej, že jsi holka.
- Jsem holka. - Jsi holka.
Jsem holka. Jsem holka.
Jsem...
To je ale rytmická sekce.
Jsem holka.
Jsem holka. Jsem holka.
Jsem holka.
Dobrou noc, Pusinko.
Dobrou noc, zlato medový.
Zlato? Hej, ona mi řekla "zlato medový".
Ach, zlato medový.
- Co to tropíš? - Chci se pojistit, aby med zůstal v úlu.
Dneska v noci žádný rojení nebude.
Co když se budu muset... třeba napít nebo tak.
- Braň se tomu. - Dobře, ale co když prohraju.
- Co když to bude nouzová situace. - Zatáhni za záchrannou brzdu.
Ty, Bienstocku. Něco mi na těch nových holkách nesedne.
- Nesedne? V jakém smyslu? - Nevím, ale cítím to tady.
Vřed je jako poplašný zařízení.
Hlídej si svoje vředy, a já budu sledovat ty dvě.
Tak všichni do postele. Dobrou noc, děvčata.
- Dobrou noc, Dafné. - Dobrou noc, Josefíno.
Jsem holka. Jsem holka.
Nejradši bych se neviděl.
Jsem holka... Jsem holka... Jsem holka...
Dafné.
Pusinko.
Chtěla jsem ti poděkovat, žes to vzala na sebe. Jsi fakt kamarádka.
To nic.
Říkala jsem si, že my holky musíme držet spolu.
Nebýt tebe, vykopli by mě z vlaku.
Byla bych v nějaké tramtárii a seděla na ukulele.
Venku mrzne.
Chci říct, když pomyslím na tebe a na tvý ubohý ukulele...
Jestli pro tebe někdy budu moct něco udělat...
Napadá mě milion věcí.
Tohle je jedna z nich.
Sladká Sue.
Nechci, aby věděla, že spolu držíme.
Tak to nikomu neřekneme. Ani Josefíně.
Možná bych měla zůstat tady, než si zase půjde lehnout.
Můžeš tu zůstat, jak dlouho chceš.
Neutiskuju tě moc?
Ne. Je tady moc útulno.
Když jsem byla malá a v noci byla zima, vlezla jsem si do postele k sestře.
Tulily jsme se pod peřinou a dělaly jsme, že jsme se ztratily v tmavé jeskyni
a že se pokoušíme najít cestu ven.
Moc zajímavý.
- Stalo se něco? - Ne, ne, vůbec nic.
Chudinko. Celá se třeseš.
To je směšný.
- Máš horkou hlavu. - To je směšný.
- Máš studený nohy. - Není to směšný?
Ukaž, trochu ti je zahřeju.
- Tak. Není to lepší? - Je. Jsem holka... Jsem holka...
- Cože? - Jsem strašně nemocná holka.
- Radši půjdu, ještě něco chytím. - Tak nemocná zas ne.
Mám strašně nízkou odolnost.
Pusinko, jestli máš pocit, že na tebe něco leze, drahoušku,
nejlepší na světě je panák whisky.
- Ty nějakou máš? - Vím, kde ji sehnat.
Nikam nechoď.
- Moment. - Dobře.
Nahoru. Nahoru.
- Není ti něco? - Nic mi není.
- Co ta láhev? - Napůl plná.
- Měla bys sehnat nějaký skleničky. - Skleničky?
Řeknu ti, dušinko, jedině takhle se dá cestovat.
Rozsviť. Nevidím si na ruce.
To ne. Nechceme, aby o nás věděli.
- Ale mohla bych to rozlít. - Tak to rozlij.
Skvrny, chvění, smích a hry.
Mohl by se z toho vyklubat večírek s překvapením.
- Jakým překvapením? - Teď ještě ne.
- Kdy? - Radši se napřed napij.
Z toho budeš mít chlupy na prsou.
To jsi docela trefila.
To má být soukromej mejdan?
Jo, soukromej. Běž pryč.
Dolores, máš pořád ještě ten vermut?
- Samo. - K čemu vermut?
Máme bourbon. Můžeme si udělat manhattany.
Manhattany? V tuhle noční hodinu?
- Přines šejkr na koktejly. - Ach, Pusinko.
Pokazíš mi překvapení.
- Zlato, co se děje? - Mejdan nahoře na sedmičce.
- Přinesu sýr a sušenky. - Já vezmu šejkr, ty vem vývrtku.
Hej, Rosello, nahoře na 7 je mejdan.
- Máš vývrtku? - Stella ji má.
Skoč pro pár papírových pohárku.
Haló, nahoře na 7 je mejdan.
- Tady je ten vermut. - Tohle je soukromej večírek. Jděte pryč.
Přinesla jsem sýry a sušenky.
- Deset pohárku stačí? - Tohle je večírek pro dva. Deset pohárku?
- Prosím vás, děvčata. Přestaňte! - Šikne se Southern Comfort?
Holky, vzbudíte sousedy pod náma.
Pozor na tu vývrtku.
- Tady máš sušenku. - V posteli sušenky nechci.
Nechcete si někde udělat vlastní mejdan?
Tady je šejkr na koktejly.
- Kdybysme tak měly led. - Opatrně s tím vermutem.
1 3 holek na palandě je smůla. 1 2 vás bude muset pryč.
- Podej mi tu burákovou pomazánku. - Dá si někdo salám?
Už žádný jídlo. Budu tu ráno mít mravence.
Hej. Nemáš náhodou višně v maraskýnu?
Nevadí.
Višně v maraskýnu?
Co se to tu děje?
Dafné. Dafné, kde jsi?
Já za to nemůžu. Já jsem je nepozval.
No tak, holky, končíme.
Slyšely jste Josefínu. Děvčata. Všechny pryč.
- Ty ne, Pusinko. - Já dojdu pro led.
Jděte pryč.
To nic, Pusinko. A teď všechny ostatní. Ven.
- Pojďte dál. Voda stačí. - Dej si manhattan.
- Kroťte se. Všechny nás vyrazí. - Pusinko. Nenechávej mě tu samotnou.
No tak, děcka. Jsou dvě hodiny.
Pobavily jste se. Mejdan skončil. Teď všichni domu.
- Co je tohle? - Josefíno, sem s tím, než se to rozteče.
Polož to sem.
Pusinko, budeš z toho mít velkej malér.
Měla bys hlídat.
Jestli tě Bienstock zase načapá...
A vůbec, proč tak vyvádíš?
Asi nejsem moc chytrá.
To bych neřekla. Lehkomyslná, to možná.
Ne, prostě hloupá. Kdyby mi to myslelo, nebyla bych v téhle pitomé dívčí kapele.
Tak proč jsi ten kšeft vzala?
Zpívala jsem s pánskejma kapelama, ale už si to nemůžu dovolit.
Už jsi někdy byla v pánský kapele?
Kdo, já?
Právě před tím utíkám.
Za poslední dva roky jsem dělala v šesti. Kamaráde.
- Tvrdý? - To bych řekla.
- Chlapům se nedá věřit. - Já nemůžu věřit sama sobě.
Mám slabost na saxofonisty.
Hlavně na tenory.
- Vážně? - Nevím proč, ale prostě mě z nich mrazí.
Stačí, aby zahráli osm taktu "Pojď ke mně, má melancholičko,"
a po celým těle mi naskáče husí kůže, a jdu za ním.
- Opravdu? - Pokaždý.
Víš, já taky hraju tenor saxík.
Ale ty jsi holka - zaplať pánbu. Proto jsem se dala k týhle kapele.
Bezpečnost nade vše. Cokoliv, jen bych se dostala pryč od těch pijavic.
Nevíš, jaký jsou. Zblázníš se do nich.
Myslíš, že to bude to nejlepší od hraběte Zeppelina.
A pak si hned od tebe půjčej prachy
a utratěj je za jiný ženský a za sázky na koně.
Nepovídej.
Pak se jednou ráno probudíš, chlap je pryč, saxík je pryč.
Zbyde jen pár starejch ponožek a pasta na zuby v úplně vymačkaný tubě.
Dáš se do kupy, přejdeš na další kšeft, k dalšímu saxofonistovi.
A je to to samý, znova od začátku.
Chápeš, co chci říct? Ne moc chytrá.
Mozek není všecko.
Jedno ti řeknu. Tohle se mi už nestane - nikdy.
Už mě nebaví, že na mě vždycky zbude suchej konec lízátka.
Led. Co je s tím ledem? Domorodcům dochází trpělivost.
- Co takhle nějaký pití pro nás? - Jasně.
- Víš, v červnu mi bude 25. - Opravdu?
To je čtvrt století. To se holka musí zamyslet.
- Nad čím? - Nad budoucností.
Víš, třeba manžel. Právě proto jsem ráda, že jedeme na Floridu.
- Co je na Floridě? - Milionáři. Celý stáda.
Všichni táhnou v zimě na jih. Jako ptáci.
- Chytneš si bohatýho ptáka? - Je mi jedno, jak moc bude bohatej.
Jen když bude mít jachtu, soukromej vagón ve vlaku a vlastní pastu na zuby.
- To sis určitě zasloužila. - Třeba taky na někoho natrefíš, Josefíno.
S penězma jako Rockefeller a s ramenama jako Johnny Weissmuller.
- Chtěla bych, aby ten můj nosil brýle. - Brýle?
Chlapi, co nosí brýle, jsou o tolik hodnější a sladší a bezradnější.
- Ty sis toho nikdy nevšimla? - Vlastně máš pravdu.
Mají slabý oči ze samýho čtení.
Těch dlouhých, mrňavých sloupců čísel ve Wall Street Journal.
Ta basistka, ta teda ví, jak rozjet večírek.
Hot-digedy-dog.
Takže, na šťastné dny.
Doufám, že tentokrát dostaneš ten sladkej konec lízátka.
Takže ten jednonohej žokej řek...
Co řekl?
Jednonohej žokej povídá: "O mě neměj starost, děvče. Já nejezdím obkročmo."
Hrozně se omlouvám. Asi mám škytavku.
Potřeme jí krk ledem.
Myslím... Au. Uklouzlo ti to.
To studí.
- Ne, prosím tě. Přestaň. - Je lechtivá.
Pomoc. Prosím. Pomoc. Pomoc.
Josefíno.
Prosím vás, nechejte toho. Nechejte toho.
ZÁCHRANNÁ BRZDA
- Co se stalo? - Vím já?
Chci říct, podívám se.
Copak se to tu děje?
Bienstocku!
To už jsme na Floridě?
Pusinko?
Tady. Ponesu nástroje.
- Děkuju, Dafné. - Děkuju, Dafné.
Není to drahoušek?
Velice mě těší.
No ne!
Tady je máme. Víc milionářů, než písku na pláži.
Vsadím se, že žádnýmu není pod 75.
To jsou tři čtvrtiny století. To se holka musí zamyslet.
Doufejme, že s sebou přivezli vnuky.
Ano.
Dovolíte, slečno.
- Smím? - Prosím.
Jsem Osgood Fielding Třetí.
Já jsem Popelka Druhá.
Jestli něco na světě obdivuju, tak je to děvče se souměrnými kotníky.
Já taky. Sbohem.
- Dovolte, vezmu vám některý nástroj. - Děkuji.
Jste zlatoušek.
Rozhodně je rozkošné vidět tady mladou krev.
Já osobně mám skupinu O.
Svět estrády mě vždycky fascinoval.
Opravdu?
Abych pravdu řekl, stál moji rodinu pěkné peníze.
- Vy investujete do estrády? - Do estrádních tanečnic.
- Byl jsem sedmkrát nebo osmkrát ženatý. - Vy to nevíte jistě?
Mamá si píše skóre.
- Začíná se na mě zlobit. - To se nedivím.
Takže když začaly Skandály George Whitea, poslala mě šupem na Floridu.
Myslí si, že chytám na jachtě ryby na širém moři.
Zatáhněte naviják, pane Fieldingu. Máte na mušce špatnou rybu.
Když slíbím, že nebudu zlobit, co takhle večeře?
- Je mi líto. Já budu na pódiu. - Aha, samozřejmě.
- Na který nástroj hrajete? - Na basu.
To je fascinující.
Hrajete smyčcem, nebo jen brnkáte?
Většinou fackuju.
Vy musíte být čupr děvče.
To si pište!
Moje poslední manželka byla akrobatická tanečnice. Taková hadí žena.
Uměla kouřit cigaretu a držet ji při tom mezi prsty na nohou.
Zowie!
- Ale mamá mi to zatrhla. - Proč?
Neschvaluje, když dívky kouří.
- Sbohem, pane Fieldingu. - Sbohem?
- Tady budu vystupovat. - Ach ne. Ne, ne, ne.
Takhle snadno se mě nezbavíte.
Pane řidiči. Jednou kolem parku, pomalu.
A nespouštějte oči ze silnice.
Za koho mě máte, pane Fieldingu?
- Prosím vás. Už se to nestane. - To bych si vyprosila.
- Prosím vás, vraťte se. - Půjdu pěšky, děkuji.
Prosím vás, slečno...
Zowie!
Takže děvčata. Pokoje máte přidělené takto.
Brýle. Kde mám brýle?
Olga a Mary Lou jsou na 41 2.
Mary Lou, a zapni si kimono, až budeš zvonit na obsluhu.
Josefína a Dafné mají 41 3.
- Dolores a Pusinka 414. - Já budu s Pusinkou?
Co jsi čekala? Jednonohýho žokeje?
Rosella a Emily 41 5...
- Mrzí mě, že nás nedali spolu na pokoj. - Mě taky.
Ale netrap se tím, Pusinko. Uvidíme se hodně často.
414... Přesně tohle číslo pokoje jsem měla v Cincinnati,
když jsem naposledy hrála s chlapskou kapelou.
To byl ale mizera.
- Saxofonista? - Co jinýho? Byla jsem do něho celá pryč.
Ve dvě ráno si mě poslal pro hot dogy a bramborovej salát.
Bramborovej už neměli, tak jsem přinesla zelnej.
- Hodil mi ho rovnou do obličeje. - Zapomeň na saxofonisty.
Seznámíš se s milionářem - s mladým.
Tohle jsou tvoje tašky?
- A tady ta taky. - Dobře, kotě.
- Předpokládám, že chceš tuzér. - Zapomeň na to, kotě.
Koneckonců, pracuješ tady a já taky. Jsem rád, že jsi k nám nastoupila.
- Sbohem. - Poslyš, kotě.
- V kolik hodin dneska končíš? - Proč?
Mám noční směnu a ulil jsem si láhev ginu.
- Až se všechno ztiší... - Nejsi na to trochu mladej, synku?
Chceš vidět můj řidičák?
- Vypadni, jo? - Takový mám rád - velký a zpupný.
Jo, a... zbav se spolubydlící.
- Starej proutník. - Co se stalo?
- Štípnul mě ve výtahu. - Vidíš, jak je na tom druhý pohlaví?
A to ani nejsem hezká.
To je jim jedno. Máš sukni. Je to jako pokoušet bejka rudou vlajkou.
Já už mám po krk vlajky. Chci bejt zase bejk.
- Pojď, zdrhneme. - Zdrhneme kam?
Slíbil jsi, že zmizíme hned, jak dorazíme na Floridu.
- To nejde. Jsme na mizině. - Najdeme jinou kapelu. Pánskou.
Psí dečka Colombo nás hledá v každý pánský kapele po celý zemi.
- Je to ponižující. - No tak tě štípnul. Co je na tom?
Chtěl by sis radši vytahovat olovo z pupíku?
Jak dlouho to podle tebe vydržíme?
Co remcáš? Jsme za vodou.
Hele. Máme byt a stravu. Platí nás každej týden. Podívej.
Koukej na ty palmy, létající rybičky...
Co do toho taháš létající rybičky?
Já vím, proč tu chceš Zůstat.. Jedeš po Pusince.
- Já, po Pusince? - Viděl jsem vás v tom autobuse.
Ty něžnůstky a šeptání, a půjčovali jste si navzájem rtěnky.
- Co to vykládáš. Já a Pusinka? - Ty a Pusinka.
- Jsme jako sestry. - Tak to já jsem pohádková kmotřička.
A budu na tebe dávat pozor.
Nejste hanbatý?
Vstupte.
Neviděly jste hnědou tašku s bílým řemínkem a mými iniciálami?
Mám v ní všechny šaty do lázní.
- Ne, neviděly. - Já tomu nerozumím.
Napřed mi zmizí brýle, pak jeden kufr.
- Kde mám ukulele? - A teď ukulele.
- Musí tady být nějaký zloděj. - Tady je. Ahoj, Puso.
- Jdeme si zaplavat. Jdete taky? - Zaplavat. No samo.
Nemáš plavky.
Já taky žádný nemám.
- Ona taky žádný nemá. Nemáš? - Můžeme si půjčit plavky v kabinách.
- A co ty, Josefíno? - Myslím, že si dám horkou vanu.
- V takový den? Venku je nádherně. - Jen ji nechej, ať se louhuje. Jdeme.
- Nespal se, Dafné. - Já mám mléko na opalování.
Vidíš? Ona natře mě, já natřu ji, natřeme se navzájem. Ahoj.
Dafné. Nechej toho. Co to prosím tě vyvádíš?
Jenom malý trik, naučila jsem se ho ve výtahu.
Koukej. Támhle jde jedna velká.
Dafné. To jsem nevěděla, že jsi taková velká holka.
Mělas mě vidět, než jsem začala s dietou.
Myslím ramena a paže.
To mám od toho, jak tahám basu.
- Jednu věc ti ale vážně závidím. - A co?
Máš plochý prsa.
Šaty ti padnou líp než mně.
Pozor, Dafné.
Pusinko, pojď. Jdeme si hrát s míčem.
Juniore, je čas na polední klid.
Ne. Já si chci hrát.
Slyšel jsi maminku, juniore. Padej!
Na téhle pláži není místo pro nás pro oba.
Mami!
A jedem.
Mám ráda kafe, mám ráda čaj.
Kolik je tu kluku a co na mně maj?
Raz, dva, tři,
čtyři, pět, šest, sedm...
Hrozně se omlouvám. Neublížila jste si?
- Myslím, že ne. - Radši se přesvědčte.
Protože když lidi zjistí, kdo jsem,
najmou si většinou pokoutního advokáta a žalují mě o tři čtvrtiny milionu dolaru.
- Já vás žalovat nebudu, ať jste, kdo jste. - Děkuji.
- Kdo jste? - Tedy vážně!
Pusinko!
Pojď.
Vážně.
Na zdraví.
- Neviděla jsem vás někdy někde? - To není moc pravděpodobné.
- Vy bydlíte v hotelu? - Vůbec ne.
Váš obličej je mi povědomý.
Možná jste ho viděla v novinách nebo v časopise.
- Vanity Fair. - To bude ono.
Mohla byste se malinko posunout? Zacláníte mi výhled.
Na co?
Na jachtě vyvěsí červenobílou vlajku, až bude čas na koktejl.
Vy máte jachtu?
Kterou? Tu velkou?
Rozhodně ne.
Na světě je takový chaos. Nikdo by neměl mít jachtu, na které se vyspí přes 1 2 osob.
Souhlasím s vámi.
Povězte mi, kdo vztyčuje tu vlajku?
- Vaše žena? - Ne, můj vlajkový stevard.
Kdo míchá koktejly? Vaše žena?
Ne, můj koktejlový stevard.
Pokud vás zajímá, jestli jsem ženatý...
- To mě ale vůbec nezajímá. - Tak tedy nejsem.
To je velmi zajímavé.
- Co dělá burza? - Nahoru, nahoru, nahoru.
Co tu mluvíme, určitě jste vydělal nějakých 100 000 dolaru?
Možná. Hrajete na burze?
- Ne, na ukulele. A taky zpívám. - Pro vlastní potěšení?
Vystupujeme v hotelu.
Sladká Sue a její slečny synkopandy.
- Slečny z lepší společnosti. - Ale jistě. Bryn Mawr, Vassar...
Tohle děláme jen tak pro zábavu.
Synkopandy. Znamená to, že hrajete tu strašně rychlou hudbu... jazz?
Ano. Horké tempo.
Někdo to zřejmě rád horké. Já osobně mám raději klasickou hudbu.
Já taky.
Po pravdě řečeno, strávila jsem tři roky na sheboyganské hudební konzervatoři.
Dobrá škola. Vaše rodina nemá proti vaší kariéře námitky?
Ale má. Táta mi pohrozil, že už mi nedá ani cent.
Ale mně je to fuk. Byla to nuda.
- Debutantské plesy. - Zahajovací bály.
A vždycky těch stejných 400.
Překvapuje mě, že jsme na sebe nikdy nenarazili.
Zapamatoval bych si tak přitažlivou osobu, jako jste vy.
Jste velmi laskavý. Vsadím se, že jste taky roztomilý a bezradný.
Jak prosím?
Víte, já mám teorii o mužích, kteří nosí brýle.
- Jakou teorii? - Řeknu vám to, až vás poznám líp.
- Co děláte dnes večer? - Dnes večer?
Třeba byste mohl přijít do hotelu poslechnout si, jak hrajeme.
- Rád bych, ale to těžko Půjde.. - Proč?
Chodím na břeh jenom dvakrát denně, když je odliv.
To kvůli mušlím. Je to můj koníček.
- Vy sbíráte mušle? - Jako můj otec a děd.
Dalo by se říct, že máme vášeň pro mušle.
Proto jsme tak pojmenovali tu ropnou společnost.
- Shell Oil? - Prosím, nejmenovat. Říkejte mi Junior.
Pusinko!
Musíme se převléknout na večeři.
Běž napřed, Dafné, drahoušku. Já vás doženu.
Copak, mladá dámo? Na co tak zíráte?
To se mi stává v jednom kuse.
Já ho taky poznala. Jeho fotografie byla ve Vanity Fair.
- Můžete se, prosím, trochu posunout? - Ano. Překážíš mu.
Čeká na signál ze své jachty.
Ze své jachty?
Vyspí se na ní 1 2 osob. Tohle je moje kamarádka Dafné. Chodila na Vassar.
Cože?
Nebo na Bryn Mawr?
Slyšel jsem velmi smutný příběh o dívce, která chodila na Bryn Mawr.
Práskla svou spolubydlící,
a našli ji uškrcenou vlastní podprsenkou.
Ano. Musíme si dávat moc dobrý pozor na to, koho si vybereme za spolubydlící.
Myslím, že bych už raději měla jít.
Velice rád jsem vás obě poznal.
- Přijdete si nás poslechnout? - Když to jen trošku Půjde..
Přijďte. Dobře se pobavíme.
- A přivezte svou jachtu. - Tak už pojď, Dafné.
- Co je to za chlapa?! - Ruce pryč. Já ho viděla první.
Pusinko, malou radu. Já být holka, a to jsem, tak bych si dávala velký pozor.
Kdybych dávala pozor, nikdy bych ho nepotkala.
- Nemůžu se dočkat, až to řeknu Josefíně. - Ano, Josefíně...
Jsem zvědavá, jak se bude tvářit. Ta bude překvapená.
Já taky. Pojď, půjdeme jí to říct hned.
- Nemusíme utíkat. - Ale ano, musíme.
Josefíno. Hola-hej.
- Myslím, že tu není. - Není to divný? Josie!
Neumím si představit, kde muže Být..
- Já přijdu později. - Ale ne. Počkej.
Něco mi říká, že se objeví každou minutu.
- Věř nebo ne, Josefína to předpověděla. - Ano. To jsem tedy blázen.
- Myslíš, že šla nakupovat? - Nakupovat. To je ono.
Něco mi říká, že vejde do dveří ve zbrusu novém hábitu.
- Josefíno. - Neslyšela jsem vás přijít.
- Bavily jste se dobře, děvčata? - Stala se úžasná věc.
- Co? - Hádej.
- Odvolali prohibici? - Určitě tě napadne něco lepšího.
- Potkala jsem jednoho z nich. - Koho?
Shell Oil Juniora. Má milióny, brýle a jachtu.
Nepovídej.
Nemá jenom jachtu. Má taky kolo.
Dafné.
Pokračuj. Všecko mi o něm řekni.
Je mladý a hezký. Je svobodný.
Je to skutečný džentlmen. Chápeš. Ne jeden z těch chrapounu.
Měla bys po něm jít, pokud ho nechceš ztratit.
Toho si utéct nenechám. Je tak roztomilý. Sbírá mušle.
Mušle? Proč to?
Víš přece. Ta stará hra s mušlemi?
Dafné, obtěžuješ nás.
- Každopádně ho dnes večer uvidíš. - Vážně?
Řekl, že si nás přijde poslechnout - možná.
Co tím chceš říct, možná? Viděla jsem, jak se na tebe díval. Bude tu určitě.
To doufám.
Co myslíš, Josefíno? Co říká tvoje křišťálová koule?
Pusinko. Je tady Pusinka?
Pusinko, máš klíč? Je zamčeno a já dělám na chodbě loužičku.
Uvidíme se na pódiu, děvčata.
Co to s tou holkou provádíš, hraješ si na milionáře?
A kde jsi vzal ten přízvuk? Tak nikdo nemluví.
Už jsem tě viděl svádět ženský na pěkný křivárny.
Tahle je rozhodně ta nejkřivější, nejnižší, nejpodlejší...
Já se tě nebojím.
Jsem hubenej, ale šlachovitej.
Joe, bude to bolet. Když se rozruším, je ze mě tygr.
Joe. Nedívej se na mě tak. Byl to jenom vtip. Nemyslel jsem to zle.
Osobně ti vyžehlím ten oblek. Telefon.
Zvedni ten tele... fón.
Haló?
Ano, to je 41 3.
Z lodi na břeh? Dobrá, přijmu ho.
Dafné? Tady zase ten nezbeda.
Však víte - Osgood? Ve výtahu?
Dala jste mi facku?
- Kdo je to? - Její spolubydlící.
Dafné zrovna nemůže. Je to naléhavé?
No, pro mě ano. Můžete jí vyřídit vzkaz?
Řekněte jí, že bych s ní rád povečeřel na své jachtě po dnešní produkci.
- Na vaší jachtě? - Na Nové Kaledonii. Tak se jmenuje.
Stará Kaledonie se potopila během divokého mejdanu u mysu Hatteras.
Ale ať se nebojí. Tohle bude malé klidné půlnoční občerstvení, jen my dva.
Jen vy dva? A co posádka?
Všechno je zařízeno. Dal jsem jim volno na návštěvu břehu.
Budeme mít studeného bažanta a šampaňské.
Ověřil jsem si u pobřežní stráže, že dnes v noci bude úplněk.
A řekněte jí, že jsem dostal novou várku nahrávek Rudy Valleeho.
Skvěle vymyšleno. Dafné je do něj blázen.
Blázen do koho? Co to...
Ano, pane Fieldingu.
Vyzvednete ji po koncertu ve svém motorovém člunu. Na shledanou.
Cože jste to říkal?
- "Zowie." Vyřídím jí to. - Co mi vyřídíš? Jakej motorovej člun?
Máš vystaráno. Fielding tě zve na studenýho bažanta na svý jachtě.
Jenom vy tři na celý tý báječný velký lodi. Ty, on a Rudy Vallee.
Ani nápad. Zavolej zpátky a řekni, že nikam nejedu.
Samozřejmě, že nejedeš.
Jedu já.
Ty chceš být na tý lodi s tím starým proutníkem?
Já budu na té lodi s Pusinkou.
- A kde bude on? - Bude na břehu s tebou.
- Se mnou? - Přesně tak.
To ne. Dnes večer ne, Josefíno.
Dafné, tvůj přítel na tebe mává.
Mužete se jít oba vycpat.
Nezapomeň, že s ním máš dnes večer rande, tak se usmívej.
Líp to neumíš? Ukaž mu zuby, celou osobnost.
Proč se od tebe vždycky nechám ukecat? Proč?
Protože jsme kámoši. Dva mušketýři.
Nech si ty svý mušketýry. Jak ho udržím na břehu?
Řekni, že máš mořskou nemoc. Běž s ním na minigolf.
To ne. Nenechám se s tímhle chlapem chytit do miniaturní pískové pasti.
Čau. Která z vás koček je Dafné?
Basa.
Od krabatýho obličeje na sedmičce.
- Tohle dostaneš ty ode mě, kotě. - Padej, mládenečku.
A nemusíš nechávat otevřený dveře. Mám univerzální klíč.
- Co to děláš s mou kyticí? - Půjčuju si ji. Dostaneš ji zpátky.
Asi už se neobjeví. Je za pět minut jedna.
- Myslíš, že zapomněl? - Znáš milionáře.
Tohle ti někdo poslal.
Mně?
To je Shell Oil.
- Ne! - Ano!
Chce se mnou povečeřet na své jachtě.
Vyzvedne mě na molu.
- Ne! - Ano.
Slyšelas ji přece - ano.
Josefíno, představ si to. Já, Pusinka Kowalczyková ze Sandusky v Ohiu,
na milionářově jachtě.
Kdyby mě teď mohla vidět maminka.
Doufám, že ta moje se to nikdy nedozví.
A to je pro dnešek všechno. Sladká Sue vám přeje dobrou noc,
a připomíná všem dědulům tam dole, že každé děvče v mé kapele je virtuózka.
A chci, aby to tak zůstalo.
- Hodně štěstí. - Díky.
- Budu zvracet. - Tak si půjdeme zatančit.
Dole na pobřeží je hospoda...
To mě teda... On má opravdu kolo.
Kdo?
Co ta hospoda?
Jde o to, že tam mají kubánskou kapelu.
Půjdeme tam, zavážeme orchestru oči a budem tančit tango do rána.
- Víte co, pane Fieldingu? - Co?
Vy jste dynamit.
Vy sama jste pěkně ohnivá kapsle.
ČLUNY
Ahoj, tam nahoře.
Ahoj.
- Čekáte dlouho? - Není důležité, jak dlouho člověk čeká.
- Záleží na tom, na koho čeká. - Děkuju. A taky za ty květiny.
Chtěl jsem, aby z našeho skleníku poslali orchideje, ale na Long Islandu je mlha.
Ale myslel jste to dobře.
Zdá se, že mi došel benzín.
To je legrace, že zrovna vám dojde benzín. Chci říct, Shell Oil a tak Vůbec..
A je to.
Zdá se, že se zasekla zpátečka.
Právě jsem tenhle člun dostal. Je to experimentální model.
Zřejmě na to jdou špatně.
Vadila by vám jízda pozpátku? Možná to bude trval trošku déle.
Není důležité, jak dlouho to trvá. Záleží na tom, kdo vás veze.
Z pláže vypadala tak malá.
Ale když jste na ní, je to jako křižník nebo torpédoborec.
To je prostě předepsaná velikost. Máme tři. Matka má tu svou v Southamptonu.
Tátova je ve Venezuele. Firma pokládá nový ropovod.
Můj táta se víc zajímá o železnice. Baltimore a Ohio.
Co je levobok a co pravobok?
To záleží na tom, jestli se vracíte nebo vyrážíte.
Chci říct, zpravidla je záď na opačné straně od kormidla.
A tohle je můstek. Po tom se přechází z jednoho konce lodi na druhý.
- Dala byste si skleničku šampaňského? - S radostí. Kudy?
- Vy máte schodiště nahoru i dolu. - Ano, to je protihurikánový sklep.
A ještě jedna věc je dobrá na téhle jachtě - spousta úložného prostoru.
Tak se na to podíváme. Kde myslíte, že to stevard připravil?
Tady.
Ovšem. Jsem já to hlupák.
Ve čtvrtek mi vždycky servírují v malém salónu.
Nádhera. Jako plovoucí palác.
Starému mládenci to stačí.
- To je ale překrásná ryba. - To jsem chytil u Hatterasova mysu.
Co je to?
Patří k rodině sleďů.
Sleďů?
Není to úžasné, jak dostanou tak velkou rybu do těch malých skleniček?
Scvrknou se při nakládání.
- Šampaňské? - Rozhodně nepohrdnu.
Takže, jícnem dolu, jak se říká na moři.
Šťastnou cestu.
- Tolik stříbra. - Trofeje.
Znáte to. Střelba na hliněné holuby, chov psu, vodní pólo.
Není vodní pólo strašně nebezpečné?
To bych řekl. Dva poníci se pode mnou utopili.
Kde máte svou sbírku mušlí?
Ano, samozřejmě. Kam ji jenom mohli dát?
Víte, každý čtvrtek jsem tu úplně ztracený.
- Co se děje ve čtvrtek? - Posádka má večer volno.
- Chcete říct, že jsme na lodi sami? - Naprosto.
Nikdy jsem nebyla úplně sama s mužem uprostřed noci,
- uprostřed oceánu. - Je to naprosto bezpečné.
Jsme dobře zakotvení. Loď je v absolutním pořádku.
Pobřežní stráž zavolá, pokud se objeví ledovec.
Nejde o ledovce.
Ale někteří muži by se pokusili takovou situaci zneužít.
- Lichotíte mi. - Jsem si ovšem jista, že jste džentlmen.
O to nejde. Jsem prostě neškodný.
- Neškodný? Jak? - Nevím, jak to vyložit,
ale mám s děvčaty takový problém.
- Jaký? - Prostě mě nevzrušují.
Chcete říct, že jste frigidní?
No, jsou to spíš vnitřní zábrany.
Když jsem s děvčetem, naprosto nic to se mnou nedělá.
- Zkoušel jste to? - A zdali. Zkouším to pořád.
Vidíte? Nic.
- Vůbec nic? - Dokonalé fiasko.
- Připadám si hrozně. - Má drahá, to není vaše vina.
Matka příroda občas někomu hodí ošklivou faleš.
Něco uvnitř nevyjde.
- Chcete říct, že se nemůžete zamilovat? - Teď už ne.
Jednou jsem se zamiloval, ale nechce se mi o tom mluvit.
- Dáte si kousek studeného bažanta? - Co se stalo?
- Nechci vás nudit. - To rozhodně nebudete.
Tedy...
Byl jsem v prvním ročníku na Princetonu.
Bylo tam jedno děvče. Jmenovala se Nellie.
Její otec byl viceprezident Hupmobilu.
Taky nosila brýle.
To léto jsme byli ve Velkém kaňonu.
Pozorovali jsme z nejvyššího útesu západ slunce,
když na nás náhle přišlo nutkání políbit se.
Sundal si jsem brýle. Ona si sundala brýle.
Udělal jsem krok k ní.
Ona udělala krok ke mně.
Ano. O osm hodin později ji přivezli nahoru na mezku.
Dal jsem jí tři transfúze. Měli jsme stejnou krevní skupinu, O.
Ale bylo příliš pozdě.
Tomu říkám neštěstí.
A od té doby,
necitelný, jako by mi někdo do srdce vstříkl plno novokainu.
Ubohý, ubohý hochu.
Ano. Všechny peníze na světě, a k čemu jsou mi dobré?
Mátovou omáčku nebo brusinky?
Jak můžete v takové chvíli myslet na jídlo?
Co jiného mi zbývá?
- Vážně je to tak beznadějné? - Má rodina udělala vše, co mohla.
Najala ty nejkrásnější francouzské pokojské.
Měl jsem vlastní učitelku, četla mi zakázané knihy.
Importovali soubor tanečnic z Bali
se zvonečky kolem kotníku a s dlouhými nehty.
Vyhozené peníze.
Už jste někdy zkoušel americká děvčata?
Proč?
Bylo tohle něco?
Přesto vám děkuju.
Měl byste jít k doktorovi - dobrému doktorovi.
Už jsem byl. Strávil jsem šest měsíců ve Vídni u profesora Freuda, na zádech.
Pak přišli bratři Mayové, injekce, hypnóza, minerální lázně.
Nebýt takový zbabělec, zabil bych se.
To neříkejte.
Někde musí být dívka, která by mohla...
Kdybych někdy našel dívku, která by mohla, bez váhání bych se s ní oženil.
- Udělal byste pro mě něco? - Jistě. Co?
Třeba nejsem ani Freud, ani bratr Mayo, ani francouzská pokojská,
ale mohla bych to ještě jednou zkusit?
Dobrá, když na tom trváte.
- Teď v tom něco bylo? - Obávám se, že ne.
- Moc se omlouvám. - Dal byste si ještě trochu šampaňského?
Možná s trochou hudby. Jak tlumíte tahle světla?
Víte, je od vás moc pěkné, že mi chcete pomoct, ale k ničemu to není.
Myslím, že vypínač je támhle.
To je rádio.
Je to jako jít na koncert s někým, kdo nemá vůbec žádný sluch.
Špatně se k tomu stavíte.
Nebraňte se tomu.
Uvolněte se.
Je to jako kouřit a nešlukovat.
Tak šlukujte.
Dafné,
- už mě zase vedete. - Pardon.
Tak co?
Nejsem si úplně jist.
Zkusila byste to znovu?
Mám divný pocit v prstech u nohou.
Jako by je někdo griloval na pomalém ohni.
Přihodíme do ohně další poleno.
Myslím, že jste na správné cestě.
Musím Být.. Začínají se vám mlžit brýle.
Nikdy jsem nevěděl, že to muže být takové.
Děkuji.
Řekli mi, že jsem kaput, vyřízený, že je se mnou konec.
A vy tady děláte ze všech těch expertu voly.
Minerální lázně. No tohle.
Kde jste naučila takhle líbat?
Kdysi jsem prodávala polibky pro Mléčný fond.
Připomeňte mi zítra, že mám poslat Mléčnému fondu šek na 100 000 dolaru.
- Dobrou noc. - Dobré jitro.
Kolik zatím dlužím Mléčnému fondu?
850 000 dolaru.
Zaokrouhleme to na milion.
Zapomněla jsem vám dát stvrzenku.
Ahoj, Jerry. Všechno v pořádku?
Musím ti vyprávět velký věci.
- Co se stalo? - Jsem zasnoubenej.
Gratuluju. Která holka bude mít tu čest?
Já.
Cože?
Osgood mě požádal o ruku. Svatbu plánujeme na červen.
Co to vykládáš? Přece si nemůžeš vzít Osgooda.
- Myslíš, že je na mě moc starej? - Jerry, to nemyslíš vážně.
Proč ne? Bere si jednu holku za druhou.
Ale... ty nejsi holka. Jsi chlap.
A proč by si měl chlap brát jinýho chlapa?
Kvůli zajištění.
- Jerry, lehni si. Není ti dobře. - Nejednej se mnou jako s děckem.
- Nejsem blbej. Vím, že to má háček. - To bych řek.
Jeho matka. Potřebujeme její souhlas. Ale to mě netrápí, protože nekouřím.
- Jerry, má to ještě jeden háček. - Co jako?
- Jako svatební cestu. - Už jsme to probírali.
On chce jet na Riviéru, ale mě to táhne k Niagarským vodopádům.
Jerry, ty ses zbláznil. Tohle ti nemůže projít.
Nečekám, že to vydrží. Přiznám mu pravdu, až přijde čas.
- Kdy jako? - Okamžitě po obřadu.
Pak se svatba rychle anuluje, on se se mnou hezky narovná
a mně budou chodit každej měsíc alimenty.
Jerry, poslouchej.
Existují zákony, konvence. Tohle se prostě nedělá.
Joe, tohle je možná moje poslední šance na svatbu s milionářem.
Jerry, můžu ti něco poradit? Zapomeň na celou tu záležitost, ano?
Prostě si pořád opakuj, že jsi kluk.
- Jsem kluk. - Tak se mi to líbí.
Jsem kluk, jsem kluk, jsem...
Nejradši bych se neviděl. Jsem kluk. Krucipísek, jsem kluk.
A co můj zásnubní dar?
- Jakej zásnubní dar? - Osgood mi dal náramek.
Ty, to jsou pravý diamanty.
Jasně, že jsou pravý. Copak je můj snoubenec žebrák?
- Asi mu to budu muset vrátit. - Moment, Jerry. Neukvapujme se.
Konec konců, nemůžeme Osgooda urazit.
- Okamžik. - To jsem já. Pusinka.
Pojď dál.
Zdálo se mi, že slyším hlasy. Musela jsem s někým mluvit. Myslím, že neusnu.
- Potřebuješ stopku bourbonu. - Ne. S tím jsem nadobro skoncovala.
- Bavila ses dobře? - Jestli dobře?
Bylo to k uzoufání nádherný.
Dovoloval si?
Samozřejmě, že ne. Popravdě řečeno, bylo to právě naopak.
- On potřebuje pomoc. - Proč?
Ta elegance. Měli byste vidět tu jachtu.
Svíčky, mátová omáčka a brusinky.
To bych taky chtěla vidět.
Dnes se uvidíme zase - a pak každý večer.
Myslím, že mě požádá o ruku.
- Jakmile si zocelí nervy. - To jsou mi ale nervy.
Dafné dnes dostala nabídku k sňatku.
- Vážně? - Od bohatýho milionáře.
To je báječné.
- Chudák Josefína. - Já?
Dafné má nápadníka, já mám nápadníka...
Kdybychom tak našli někoho pro tebe.
Tady mě máš, kotě.
10.VÝROČNÍ SJEZD PŘÁTEL ITALSKÉ OPERY
"Přátelé italské opery" - to jsme my.
Registrace je támhle.
Psí dečka Colombo. Delegát z Chicaga. Odbor South Side.
Děkuju.
Čau, Psí dečko.
- Sázel 8-1 , že se neobjevíš. - Proč bysem neměl?
Mysleli jsme, že ti to s Párátkem Charliem zlomilo srdce.
- Všichni tam jednou musíme. - Nojo. Nikdy nevíš, kdo je na řadě příště.
Tak dobře, Psí dečko. Hlas se u pořadatele.
- Proč to? - Rozkaz Malýho Bonaparta.
- Takže, Psí dečko, ruce nahoru. - O co jde?
Malej Bonaparte si tady nepřeje žádný bouchačky.
Dobrý, jseš čistej.
Ale ty ne.
Není to nabitý.
Další. Co je v tomhle?
Moje golfový hole. Krátká, dlouhá a kovaná číslo 3.
- A co je tohle? - Středně dlouhá.
Uvidíme se na banketu, Psí dečko.
Kde ses naučil tenhle lacinej trik?
Pojďte, hoši.
Psí dečka Colombo, to jsem blázen.
Zdravíčko, poldo. Co tě přivádí na Floridu?
Slyšel jsem, že tu mají setkání milovníci opery.
Řekl jsem si, přijedu, kdyby se někdo rozhodl zpívat.
Moc vtipný.
Kdes byl ve 3 odpoledne na svatýho Valentýna?
- Rigoletto. - Křestní jméno a adresa?
To je opera, ignorante.
- Hráli ji v garáži na Clark Street? - Clark Street? Jakživ jsem o ní neslyšel.
Slyšel jsi o Delux čistírně na Wabash Avenue?
Den po té přestřelce jsi tam poslal zakrvácený psí dečky.
Pořezal jsem se při holení.
- Ty se holíš s psíma dečkama? - Já s psíma dečkama i spím.
Nechej si ty fóry. Zalepil jsi duši Párátku Charliemu, a my to víme.
Ty, a kdo ještě?
Já a ti dva svědci, který jsi hledal po celým Chicagu.
Kluci, víte něco o nějaký garáži nebo o svědcích?
My? My s tebou byli na Rigolettovi.
Čestně.
Jen klid, Psí dečko. Co nevidět ty dva chlapy někde vyhrabeme.
Přesně to budete muset udělat - vyhrabat je.
Připadám si jako lump, brát šperky od muže pod klamným slibem.
Užívej si, dokud jsi mladej. Namaluj se, jestli se chceš Osgoodovi líbit.
Zlomí mu to srdce, až zjistí, že si ho nemůžu vzít.
Pusince to zlomí srdce, až zjistí, že nejsem milionář.
Když se kácejí stromy, lítají třísky.
- Co to meleš o třískách? - Pořád ti něco vadí.
Máme jachtu, náramek, ty máš Osgooda, já mám Pusinku. Třískneme do toho.
- Joe! - Co je?
Něco mi říká, že lesem za chvíli prolítne uragán.
Pojď, Dafné.
- Jedeme nahoru. - Moment.
Třetí patro.
Nechci být dotěrnej,
ale neměl jsem to potěšení, někde vás dvě rajdy vidět?
- Ne. - Asi myslíte dvě úplně jiný rajdy.
- Byly jste někdy v Chicagu? - My?
My bysme do Chicaga nejeli ani za milion.
Třetí patro.
- Na kterým patře bydlíš, zlato? - Do toho vám nic není.
Pokoj 41 3. Ještě o nás uslyšíte.
Nevolejte nám, zavoláme sami.
Povídám ti, Joe, jdou po nás.
Postavěj nás ke zdi, a...
Policajti najdou dvě mrtvý dámy a odvezou nás do dásmký márnice,
a až nás svlíknou, já umřu hanbou.
- Nekecej a pakuj. - Nojo. Jasně, Joe.
- Tohle ne, idiote. - Jsou od Osgooda.
Chtěl, abych si je vzal dnes večer.
Řeknu ti, už nikdy nenajdu chlapa, kterej na mě bude tak hodnej.
Joe, když se z toho hotelu dostaneme živí, prodáme ten náramek, seberem prachy,
pojedem do Jižní Ameriky a schováme se v banánový republice.
Spočítal jsem, že když budeme jíst jen banány, vydrží nám to na 50 let.
Pokud se z hotelu dostaneme živý.
- Zapomněli jsme na něco? - Jo. Na věci na holení.
- A taky na Pusinku. - Pusinku?
- Dejte mi pokoj 414. - Co to děláš?
- Telefonuju. - Ty máš čas na telefon?
Nemůžeme jen tak odejít a nerozloučit se.
Normálně prostě odejdeš a ještě jim cestou podrazíš nohy.
To bylo, když jsem byl saxofonista. Teď jsem milionář.
Pošli jí pohlednici. Ty gorily tu můžou být každou minutu.
Pokoj 414? Tady centrála loď-břeh.
Loď-břeh?
Hej, Pusinko, to je pro tebe. Z té jachty.
Haló, nejdražší miláčku. Je krásné slyšet tvůj hlas.
Já se pozvracím.
Ne, nespal jsem se moc dobře, miláčku. Vlastně jsem ani oka nezamhouřil.
Já nikdy nespala líp. Měla jsem báječný sen.
Byla jsem pořád ještě na jachtě a uvolnila se kotva.
Celé dny jsme pluli bez cíle.
Tys byl kapitán a já posádka.
Hlídala jsem ledovce, třídila ti mušle a míchala koktejly,
a otírala ti zamlžené brýle.
A když jsem se probudila, chtěla jsem rovnou plavat zpátky k tobě.
Ano...
Teď, pokud jde o naši dnešní schůzku...
Sejdeme se zase na molu hned po představení.
Obávám se, že ne. Dnes to nepůjde.
Zítra taky ne. Musím odjet.
Stalo se něco neočekávaného. Vyplouvám okamžitě.
Kam?
Do Jižní Ameriky?
To je nečekané.
Víš, máme ty naftařské zájmy ve Venezuele.
Právě jsem dostal telegram od táty. Správní rada rozhodla o fúzi.
O fúzi? Jak dlouho budeš pryč?
Dost dlouho.
Po pravdě řečeno, už se sem nikdy nevrátím.
Nevrátíš?
Totiž, prezident venezuelského syndikátu naftařů má úplně náhodou dceru...
Aha. O tenhle typ fúze jde.
Jaká je?
Náš daňový poradce říká, že sotva ujde.
Ale z téhle strany stříká nafta.
Člověk v mém postavení má odpovědnost vůči akcionářům.
A vůči všem drobným lidem, kteří investovali životní úspory.
Samozřejmě. Rozumím. Aspoň myslím, že ano.
Věděl jsem, že to pochopíš. Jen bych si přál, abych pro tebe mohl něco udělat.
Už se stalo. Dal jsi mi všechny ty důvěrné informace.
Zítra zavolám svému makléři,
aby pro mě nakoupil 50 000 akcií Venezuelské nafty.
Chytrý krok.
Mimochodem, dostala jsi moje květiny?
Víš, ty orchideje z mého skleníku?
Mlha nad Long Islandem se konečně zvedla a letadlo je přivezlo dnes ráno.
To je divné. Poslal jsem je do tvého pokoje.
Už je měli dávno doručit.
Dolores, nemohla by ses podívat, jestli jsou za dveřmi květiny?
Ano, jsou tady. Bílé orchideje.
Neměla jsem bílé orchideje od té doby, kdy mě uváděli do společnosti.
Co je tohle?
Co je co?
Aha. Jen malý dárek na rozloučenou.
Pravé diamanty.
Musí mít cenu své váhy ve zlatě. To jsi vždycky tak velkorysý?
Vždycky ne.
Chci, abys věděla, jak vděčný jsem za to, co jsi pro mě udělala.
Já nic neudělala. Prostě se to stalo.
Právě přišel navigátor. Jsme připraveni vyplout.
Tak zvedni kotvy a šťastnou cestu.
Kdybys potřeboval, aby ti na svatbě zahrál orchestr,
my tady končíme za pár týdnu.
Sbohem, miláčku.
Já nevím, jak kapitán, ale navigátor bere nohy na ramena.
- Nojo, mizíme. - Moment. Můj náramek.
Co se stalo s mým náramkem?
- Tvůj náramek? Přece náš. - Dobře. Co se stalo s naším náramkem?
- Naložili jsme s ním správným zpusobem. - Není to nějakej tvůj starej trik?
Žádný triky, žádný zrcadla, nic schovanýho v rukávě.
Tentokrát je to na rovinu.
Kde je ten bourbon?
- Co se děje, Pusinko? - Nevím. Najednou mě přepadla žízeň.
Odkud máš ten náramek?
- Líbí se ti? - Co se pamatuju.
Dal mi ho Junior. Odejel do Jižní Ameriky, bere si jiné děvče.
- Tomu se říká vysoké finance. - Tomu říkám lump.
Na tvým místě bych ten náramek vzala a vmetla mu ho do tváře.
První hodnej chlap, kterýho jsem v životě potkala. Jedinej, kterej mi kdy něco dal.
Zapomeneš na něj, Pusinko.
Jak? Ať půjdu kam chci, vždycky bude na každým rohu pumpa Shell.
Přinesu ji zpátky, až bude prázdná.
Zcvoknul ses? Člověk tady na každým kroku zakopává o zabijáky.
A ty si hraješ na diamantovýho Jima Bradyho.
Jak se odsud dostanem? Co budeme jíst?
- Pěšky. A když bude třeba, umřem hlady. - Už zase to "my".
Tudy ne. Chceš narazit na Psí dečku a jeho kumpány?
Máš čistý ruce?
Otočit.
Dobře, zapni mi psí dečky.
Vy se ale umíte oblíkat, šéfe.
Poslouchejte, šéfe. Dal jsem řeč mezi delegáty.
Povídá se, že Malýho Bonaparta opravdu štve, co se stalo Párátkovi Charliemu.
- Zpívali spolu v kostele ve sboru. - Přestaň, nebo se rozbrečím.
A má Charlieho poslední párátko z garáže. Dal si ho pozlatit.
Přesně, jak jsem vám říkal, kamarádi.
Malej Bonaparte nám měkne. Už v sobě nemá ten šmrnc.
Bejval jako skála.
- Škoda. Je na čase, aby šel do penze. - Já jsem pro.
Jak ho odstraníme?
Vymyslíme si něco roztomilýho.
Malej Bonaparte a Párátko Charlie budou zase zpívat ve stejným sboru.
Ale tentokrát zajistíme, že u toho nebudou svědci.
Podívejte. Ty dvě rajdy z výtahu.
Hej. Pojďte mezi nás.
Co to ty dámy popadlo?
Možná ty dámy nejsou dámy.
Stejný tváře, stejný nástroje.
- Tady máte valentýnskej suvenýr. - Ti dva muzikanti z garáže.
Do Chicaga by nejeli ani za milion, tak tu fušku dorazíme tady. Pojďte.
- A co teď? - Nejdřív musíme shodit tyhle šaty.
VŠECHNO NEJLEPŠÍ K NAROZENINÁM , PSÍ DEČKO
Co se stalo?
Dostali jsme je Tinym do kouta, ale ztratili se v tlačenici.
- A kde jste byli vy, chlapi? - S tebou na Rigolettovi.
Nemůžou bejt moc daleko.
Děkuju.
Děkuju, kolegové milovníci opery.
Je to deset let, co jsem zvolil sám sebe prezidentem téhle organizace,
a falešná skromnost stranou, volili jste správně.
Podívejme se na výsledky. Za poslední finanční rok
jsme vydělali 112 milionu před zdaněním.
Jenomže my daně neplatíme.
Samozřejmě, jako všichni obchodníci jsme se občas neshodli.
Připomeňme si teď minutou ticha
památku sedmi našich členu z Chicaga, odbor North Side,
kteří dnes s námi nemůžou být z duvodu odkráglování.
Ty taky, Psí dečko.
Vstaň.
A teď pozor.
- Víš, kdy máš vylézt? - Jo. Až budou zpívat podruhý:
To je ten báječný chlapík, jak každý dobře ví.
Správně.
A neponič ten dort. Slíbil jsem dětem, že jim kus přinesu.
A teď, kolegové delegáti,
v životě každýho generálního ředitele nastane čas,
kdy začne myslet na odchod do duchodu.
Ne!
Rozhlížel jsem se po někom, kdo by kráčel v mejch šlépějích.
Zvažoval jsem řadu kandidátu.
Například, je tady jistý člověk z Chicaga,
odbor South Side.
Někdo snad říká, že trochu vyrostl z těch svých psích deček.
Ale já říkám: ten člověk to dotáhne daleko.
Někdo říká, že zašel příliš daleko.
Ale já říkám: dobrýho člověka nemůžete držet při zemi.
Jistě, musí se ještě hodně učit.
Ten randál, co ztropil na svatýho Valentýna,
nám moc neprospěl ve styku s veřejností.
A že nechal utýct ty dva svědky. To byla očividná nedbalost.
S těma dvěma si nedělej starosti. Mají to spočítaný.
Málem jsem je dneska dostal.
Chceš říct, žes je nechal utýct dvakrát?
Někdo by moh říct, že to je fakticky lajdáctví.
Ale já říkám: mýliti se je lidské, odpouštěti božské.
A abych ukázal, jak o tobě smýšlím, Psí dečko,
mládenci mi řekli, že budeš mít narozeniny.
Tak jsme ti upekli dortík.
Narozeniny?
Ale ty budou mít až za čtyři měsíce.
Tak je to o něco dřív. Co je pár měsíců mezi kamarádama?
Takže, hoši. A teď všichni dohromady.
To je ten báječný chlapík.
Jak každý dobře ví.
To je ten báječný chlapík.
Jak každý dobře ví.
Moc vtipný.
Padáme.
Chyťte ty dva chlapy.
Co se tu stalo?
V tom dortu bylo něco, co jim nesedlo.
Že gratuluju šéfkuchaři. Nikdo odsud neodejde, dokud nebudu mít recept.
Vy z toho chcete udělat federální případ?
Jo.
Proklouzli nám mezi prsty.
Sledujeme nádraží, silnice a letiště. Nemůžou utýct.
- Slyšel jsi to? - Ale nesledujou jachty.
- Zavoláš Osgoodovi. - A co mu řeknu?
Řekni mu, že s ním utečeš.
Uteču? Ale existují přece zákony, konvence.
Konvenci existují, to jo. Ale taky existují dámský márnice.
Josefíno.
Bienstocku!
Hej. To vůbec není ženská.
Přestaň, Pusinko.
Za to žádnej chlap nestojí.
Chyťte ji.
Josefíno?
- Osgood na nás bude čekat na molu. - Ještě na tom molu nejsme.
Ahoj.
Tohle je moje kamarádka Josefína, půjde nám za družičku.
- Těší mě. - Rychle.
Je tak dychtivá.
Počkejte na Pusinku!
- Další družička? - Ponese kytky.
- Pusinko, co to děláš? - Říkala jsem ti, že nejsem moc chytrá.
Jedeme.
Mě přece nechceš, Pusinko.
Jsem lhář a podvodník. A hraju na saxofon.
Takovej budižkničemu, před jakejma utíkáš.
Já vím. Pokaždý.
Pusinko, vzpamatuj se. Vrať se k těm svým milionářům.
Sladkej konec lízátka,
ne zelnej salát do obličeje a vymačkaná tuba od pasty na zuby.
Jen do toho, maž to hustě. Vymluv mi to.
Volal jsem mámě. Byla tak šťastná, až plakala.
Chce, aby sis vzala její svatební šaty. Bílá krajka.
Osgoode, já si tě nemůžu vzít v šatech tvý matky.
Nejsme stejně stavěný.
- Můžeme je dát přešít. - Ale ne, to nemůžeš.
Osgoode, mluvím s tebou na rovinu. My se vůbec nemůžeme vzít.
Proč ne?
No...
Za prvé nejsem přírodní blondýna.
To nevadí.
Kouřím. Kouřím v jednom kuse.
To mě nezajímá.
Mám příšernou minulost. Tři roky jsem žila se saxofonistou.
Odpouštím ti.
A nemůžu mít nikdy děti.
- Tak nějaké adoptujeme. - Ty to nechápeš, Osgoode.
- Já jsem chlap. - No,
nikdo není dokonalý.